Bratři Wrightové
(Orville - 19. srpna 1871 – 30. ledna 1948)
(Wilbur 16. dubna 1867 – 30. května 1912)

Když se dnes podíváte na nebe uvidíte bílé čáry od letadel. ,,No co letadla zase někam létají." Řeknete si a dál to už nebudete rozebírat. Uvidíte třeba letadlo v televizi a nebudete vyjukaní HELE VONO TO LÍTÁ. Letadla jsou už dnes součástí  našeho života a my je bereme jako samozřejmost. Jaká to ale byla sláva když se poprvé vznesl člověk do oblak si asi už jen těžko dovedeme představit. Zato že dnes letadla jsou a létají mají nasvědomí dva pánové kterým se dokázalo podařit odlepit člověka od země a uskutečnit tak lidem sen vznést se do oblak a vyrovnat se ptákum.

Orville a Wibur Wrighitové - první lidé co sestrojili létající stroj

Bratři Wrightové, Orville Wright (19. srpna 1871 - 30. ledna 1948) a Wilbur Wright (16. dubna 1867 - 30. května 1912), byli syny Milton a Susan Wrightových. Milton se narodil na hranicích Indiany v roce 1828. Susan se narodila ve Virginii v roce 1831.
Jako dcera výrobce povozů strávila mnoho času v otcově obchodě, čímž získala značný technický přehled. Navštěvovala Hartesville College ve Virginii, kde studovala literaturu a vědu, a kde se stala nejlepší matematičkou v ročníku. Jako dospělá si byla schopná postavit některé přístroje pro domácnost a vyrobit hračky pro děti. Ona byla tou osobou, za níž její synové často chodili pro technické rady.
Milton potkal Susan na Hartesville College v roce 1853, kde ona studovala a on zde pracoval jako šéf přípravného oddělení. Vzali se v roce 1859, kdy Miltonovi bylo 31 a Susan 28. Oba sdíleli zálibu v učení; v jejich domě byly dvě knihovny - jedna obsahovala knihy věnované teologii, druhá pak knihy z rozličných oborů vědy. Susan a Milton měli sedm dětí. První syn - Reuchlin - se narodil v roce 1861 ve srubu poblíž Fairmontu v Indianě, druhý syn Lorin se narodil o rok později. Wilbur, třetí syn se narodil v roce 1867. O tři roky později se rodina přestěhovala do Daytonu v Ohiu, kde Susan porodila dvojčata Otis a Ida, která však zemřela krátce po narození. Orville, šesté dítě, se narodil v Ohiu v roce 1871 a poslední Katharine se narodila o tři roky později.
Žádné z dětí nemělo prostřední jméno, místo toho se jim otec snažil vybrat výrazná křestní jména. Wilbur a Orville byli pojmenováni po knězech Wilbur Fiske a Orville Dewey, které jejich otec obdivoval. Oba bratři prospívali velice dobře ve škole, ačkoliv Orville byl proslulý uličník. Přesto byly Wilbur a Orville jedinými členy Wrightovy rodiny, kteří nezískali vysokoškolský diplom. Milton se věnoval dráze duchovního, což mělo za následek časté stěhování celé rodiny - celkem dvanáctkrát měnila rodina adresu svého trvalého pobytu, než se v roce 1870 poprvé usadila v Daytonu v Ohiu.
Milton Wright
Podruhé, a natrvalo, se rodina vrátila do Daytonu v roce 1884. V zimě o rok později byl Wilbur vážně zraněn při bruslení a jeho zranění mělo jako fyzické tak i psychické následky. Vyvinulo se u něj "nervózní bušení srdce" a zažívací problémy. Nemoc mu dokonce překazila jeho plány na studium na univerzitě v Yale. Usoudil, že studium by byla pouhá ztráta času a peněz. Navíc začal trpět depresemi a zcela se uzavřel do sebe. Trvalo mu téměř tři roky, než se z toho psychického stavu dostal. Během jeho rekonvalescence se staral o nemocnou matku, která trpěla tuberkulózou. V roce 1886 se stala plně invalidní a vyžadovala neustálou péči, načež o tři roky později zemřela.
Matčino úmrtí bylo přelomem v Wilburově životě. Po mnoha letech uzdravování ze své nemoci a péče o matku se Wilbur zcela uzdravil a připojil se ke svému bratru Orvillovi, jenž se věnoval vedení tiskařské firmy. Od tiskařských služeb pro zákazníky se bratři dostali až k vydávání vlastních novin. V roce 1892 se vrhli do odvětví jízdních kol, s kterými nejdříve pouze obchodovali, od roku 1896 již vyráběli svá vlastní.
Již od dětství se oba bratři živě zajímali o aviatiku. S velkým zájmem studovali úvahy německého průkopníka Otto Lilienthala. Jeho smrt v roce 1896 pak bratry paradoxně inspirovala k vážnému zájmu o vývoj létajících strojů.

EXPERIMENTY S KLUZÁKY
V roce 1899 se začali bratři Wrightové vážně zajímat o problémy spojené s létáním. Poté co vyčerpali všechny dostupné informace, obrátili se na Smithsonian Institution ve Washingtonu, který jim poskytl práce jejich předchůdců, jakými byli např. Otto Lilienthal, Octave Chanute či Samuel Pierpont Langley. Po prostudování poskytnutých materiálů došli bratři Wrightové k názoru, že tím faktorem, který jejich předchůdci podceňovali, a který jim zabránil v úspěšném letu, byla neschopnost pilota dostat letadlo ve vzduchu pod kontrolu. Ostatní problémy, jako např. vývoj nejvhodnějšího zakřivení křídel, považovali bratři Wrightové za podružné.
V květnu 1900 napsal Wilbur Wright dopis jednomu z již jmenovaných leteckých průkopníků - Octave Chanutemu. Octave Chanute byl uznávaným inženýrem a jednou z největších autorit v letectví. Poskytl bratrům Wrightovým dokumentaci k vlastním experimentům a stal se jejich duchovní podporou zejména v neúspěšných časech, kdy ztráceli víru v uskutečnění jejich snu.
V tehdejší době většina vynálezců navrhovala velice stabilní "létající stroje", které umožňovaly udržet přímý a vodorovný let, ovšem bez možnosti ovládat letadlo pilotem. Wilbur Wright byl toho názoru, že pilot musí mít v každém okamžiku letadlo pod kontrolou, a musí mít možnost kontrolovat pohyb letadla podél každé jeho osy. Zajistit kontrolu nad zatočením letadla měla technologie nazvaná wing-warping ("prohýbání křídla"). Pilot mohl pomocí tohoto systému pomocí lan "zkroutit" obě křídla v opačném směru, což mělo za následek zvýšení tlaku na jedno křídlo a snížení na druhé a v konečném výsledku zatočení letadla.
V roce 1899 sestrojil Wilbur stroj připomínající papírového draka, na kterém vyzkoušel účinnost této technologie. O rok později začali bratři s designováním prvního letadla schopného letět s lidskou posádkou, které zatím plánovali kontrolovat pouze ze země. Když byly se svým návrhem téměř u konce, kontaktovali U.S. Weather Bureau s dotazem na nejvhodnější místo pro stavbu a testování nového stroje. Nakonec si vybrali Kitty Hawk, "větrnou" vesnici v Severní Karolíně.
Wilbur dorazil do Kitty Hawk 12. září 1900 a ihned započal s kompletací stroje - kluzáku s dvěma křídly nad sebou s rozpětím 5,2 metrů. Orville se k němu připojil o dva týdny později, když dovezl plachtu pro křídla a další součástky. Testování začalo první týden v říjnu a to s přivázaným strojem zatím bez lidské posádky. Letadlo nevytvářelo tolik vztlaku, kolik bratři předpokládali, což pro ně bylo značné zklamání. 10. října zachytil vítr ležící letadlo a při nárazu došlo k značnému poškození. Letadlo bylo opraveno a byly udělány některé dílčí změny. 18. října došlo konečně k letu s lidskou posádkou, když Wilbur dokázal s kluzákem, který již nebyl přivázán lanem, uletět během patnácti sekund zhruba 100 metrů. Spokojení bratři se poté rozhodli vrátit zpět do Ohia s plánem na vytvoření ještě většího stroje.

AERODYNAMICKÝ TUNEL
Bratři Wrightovi propadli létání natolik, že v létě roku 1901 najali Charlieho Taylora, talentovaného mechanika, do svého obchodu s jízdními koly. Chtěli se naplno věnovat vývoji letadel a tak dokonce pověřili svou sestru Katharine vedením společnosti. Uprostřed cyklistické sezony - v červenci 1901 - se vrátili do Severní Karolíny k testování svých experimentů.
Šest kilometrů od vesnice Kitty Hawk rozbili svůj tábor a několik týdnů strávili stavbou nového kluzáku. Aby zajistili větší vztlak než u předchozího stroje z roku 1900, zvětšili plochu křídel na 28 čtverečních metrů, což z tohoto stroje učinilo největší kluzák, který do té doby letěl. Zaoblení křídel bylo upraveno přesně podle výpočtů Otto Lilienthala.
Hned po začátku testování však bratry čekalo velké zklamání. Nový kluzák v podstatě nelétal, po startu ihned přešel do volného pádu, a pouze výškové kormidlo umístěné vpředu zachránilo při jednom z pokusů Wilburovi život. Bratři poprvé začali pochybovat o Lilienthalových výpočtech týkajících se správného zaoblení křídel, a proto použili stejné zaoblení jako na předchozím stroji. Přestavěný kluzák již byl schopen letu, ovšem problém s nedostatečným vztlakem stále přetrvával.
Bratři se rozhodli vrátit zpět do Daytonu, aby provedli vlastní kalkulace zaoblení křídel. Opustili Severní Karolínu ve velmi pesimistické náladě, víra v úspěch je téměř opustila a oni téměř opustili svět aviatiky. Ovšem poté, co Wilbur veřejně zpochybnil Lilienthalovy výpočty, rozhodli se bratři Wrightové, že sami určí správná data. Pro účely měření vytvořili experimentální soustrojí, k jehož konstrukci využili jízdní kolo. První výsledky ukazovaly, že pochybnosti o Lilienthalových závěrech byly opodstatněné.
Bratři Wrightové však potřebovali přesnější výsledky, a proto se rozhodli postavit aerodynamický tunel, jenž sestával z roury pro přívod vzduchu, ventilátoru a testované plochy zavěšené v proudu vzduchu. Předběžné výsledky se zdály být tak slibné, že bratři postavili druhý, větší tunel. Tento tunel poskytnul neocenitelná data pro jejich kluzák z roku 1902 stejně jako pro další, již poháněná letadla, která měla následovat.
Během října a listopadu provedli Orville a Wilbur více než 200 testů, které měly za úkol především ověřit bezchybný provoz tunelu. Od konce listopadu pak již probíhaly skutečné testy různých typů křídel, které se lišily v tvaru, tloušťce, zakřivení a dalších parametrech. Každý typ byl otestován pod 45 různými úhly. Po zhruba měsíci testování došli k překvapivému zjištění, že Lilienthalovy myšlenky byly ve své podstatě správné. Chyba byla v tzv. Smeatonově koeficientu, jenž Lilienthal využíval při svých výpočtech, a který byl po zhruba 150 let považován za správný.
Bratři Wrightové strávili zbytek roku 1901 testováním v tunelu a hledáním odpovědí na zbývající otázky týkající se tvaru a umístění křídel. Díky jejich metodickému přístupu dokázali vyřešit řadu problémů, které zůstávaly po dlouhá léta zastřené. Bratři Wrightové si byli jisti, že jsou opět na správné cestě. Byl tedy čas se vrátit do Kitty Hawk vyzkoušet své myšlenky v praxi.

ÚSPĚCHY S KLUZÁKY
Na začátku roku 1902 věřili bratři Wrightové, že jejich výpočty týkající se aerodynamiky a designu křídel jsou správné. Vrátili se zpět do Severní Karolíny, kde již dříve testovali své experimenty, a v srpnu 1902 začali s opravou svého leteckého hangáru a sestavováním nového stroje.

Na základě dat zjištěných v aerodynamickém tunelu měl jejich nový kluzák mělčí zaoblení křídel. Plocha křídel byla zhruba stejná jako u předchozího modelu, ale zde podobnosti končí. Rozpětí křídel bylo o tři metry delší, hloubka křídla zase o 60 cm kratší. Letadlo měřilo 5 metrů na délku a vážilo 51 kilogramů. Křidélka (elevator) byla umístěna vpředu dále před pilotem, což dovolovalo lepší kontrolu letadla. Kluzák byl také nově vybaven směrovkou (rudder), jež měla zabraňovat smyku letadla ve vzduchu. Ta byla původně fixní, leč po určitých problémech při zatáčení se ji bratři Wrightové rozhodli udělat jako pohyblivou.
Testy nového letadla začaly 19. září 1902. Už od prvního testu bylo evidentní, že nový kluzák se ve vzduchu chová zásadně lépe než jeho předchůdci, a dokáže produkovat dostatečné množství vztlaku přesně podle předpokladů obou bratrů. Zbytek roku strávili oba pilováním svých pilotních schopností, od čehož je neodradily ani poměrně drsné pády.
Nový kluzák bratří Wrightů byl prvním letadlem, jenž umožňoval kontrolu pohybu letadla kolem jeho tří os, což bylo později také základem pro udělení prvního patentu na "létající stroj". Během září a října uskutečnili bratři přes tisíc letů. Wilbur dokázal s kluzákem uletět nejvíce 190 metrů, Orville o tři metry méně.
Bratři se vrátili do Daytonu na konci října 1902, připraveni pro další krok - letadlo s vlastním pohonem. Největší problémy letu byly vyřešeny - dostatečný vztlak a třídimenzionální kontrola letadla. Kluzák bratří Wrightů lze považovat za první skutečné letadlo. K provedení prvního poháněného letu tak již stačilo zhotovit pouze vhodný pohon a vrtule.

PŘÍPRAVY NA PRVNÍ LET
Orville a Wilbur Wrightové se vrátili zpět do Daytonu na konci října 1902 s cílem připravit se na příští leteckou sezonu, v které hodlali uskutečnit první poháněný let. Potřebovali dvě nutné komponenty - vrtuli a motor.

V prosinci napsal Wilbur dopis deseti výrobcům motorů s požadavkem na benzínový motor, jenž nebude vážit více než 82 kg, s výkonem minimálně 8 koňských sil. Zatímco čekali na odezvu od oslovených výrobců, začali s prací na vývoji vrtulí. Prohledali veškerou dostupnou literaturu, z níž však nezjistili mnoho. Pro vývoj vhodné vrtule bratři opět použili aerodynamický tunel. Nejdříve sestavili miniaturizované modely; v únoru 1903 již vyzkoušeli svou první vrtuli ve standardní velikosti, aby vývoj ukončili s dvěma 2,6 metru velikými vrtulemi. Vrtule měly vysokou účinnost 66% a ve spojení s motorem, který bratři Wrightové vyvinuli, dodávaly tah 400 newtonů, dostatečný pro to, aby letadlo bylo schopno vzlétnou, letět a přistát. Během vývoje vrtulí dostali bratři od deseti oslovených výrobců motorů deset záporných odpovědí. Žádná ze společností nebyla schopna nebo ochotna takový model vyrobit, takže se Wilbur a Orville rozhodli s pomocí svého mechanika Charlie Taylora vyvinou svůj vlastní motor.
Taylor sestrojil motor během šesti týdnů. Měl čtyři válce s objemem 3.294 kubických centimetrů, vážil 91 kilogramů a měl výkon 12,5 koňských sil (9,3 kW). Neměl žádnou regulaci, tudíž musel běžet stále na plný výkon. Skříň byla vyrobena z hliníku z důvodu úspory váhy. Motor byl chlazen vodou a palivo bylo mu bylo dodáváno z nádoby zavěšené několik desítek centimetrů nad motorem. Motor byl poprvé vyzkoušen 12. února 1903. Zpočátku fungoval bezchybně, ovšem po chvíli se začal žhavit a nakonec vybouchl a bratři Wrightové tak museli motor kompletně přepracovat. V květnu již nový prototyp bez problémů fungoval a stal se tak základem pro dalších zhruba 200 leteckých motorů, které bratři ve své kariéře zhotovili.
Letadlo, na které chtěli bratři Wrightové motor namontovat, bylo zatím jejich největší s rozpětím křídel 12,3 metru. Bylo příliš velké na to, aby ho zkompletovali v Daytonu, takže se opět vydali do Severní Karolíny do vesnice Kitty Hawk. Již v březnu 1903, devět měsíců před prvním letem, požádali Wilbur a Orville patentový úřad o vydání patentu na "létající stroj". Patentový úřad však žádost zamítl. Během posledních padesáti let obdržel úřad tolik podobných žádostí o patent, že je všechny automaticky zamítal, pokud stroj ještě neabsolvoval žádný let. Wrightovi požádali ještě jednou, ale jejich žádost byla opět zamítnuta. Žádost byla nakonec schválena až v roce 1906, tři roky po prvním letu, k němuž mělo dojít 17. prosince 1903.

SPLŇENÝ SEN. BRATŘI SE DOKÁZALI ODLEPIT OD ZEMĚ
V červnu 1903 dokončili bratři Wilbur a Orville Wrightové návrh a stavbu svého prvního letadla s vlastním pohonem. Letadlo mělo rozpětí křídel 12 metrů a vážilo 283 kilogramů. Bratři postavili většinu částí letadla doma v Daytonu v Ohiu a ty pak poslali do vesnice v Kitty Hawk v Severní Karolíně pro konečnou montáž.
Bratři dorazili do Kitty Hawk 25. září 1903 a následujících pět týdnů strávili montáží nového letadla. Během této doby navíc stále trénovali své pilotní schopnosti na kluzáku, který postavili o rok předtím. 5. listopadu poprvé otestovali motor, ovšem výsledky nebyly dobré. Značné vibrace motoru poničily listy vrtulí, které musely být poslány zpět do Daytonu k opravě. Mechanik bratří Wrightů, Charlie Taylor, je dokázal opravit a za dva týdny již byly zptáky v Kitty Hawk.
Problémy s motorem a poničenými vrtulemi se však opakovali a tentokrát se Orville vydal osobně zpět do Daytonu a vyrobil nové vrtule z pružné oceli. Zpět do Kitty Hawk se vrátil 11. prosince. Bratři usoudili, že už strávili příliš času opravami, a rozhodli se oproti svému předchozímu plánu netestovat letadlo nejdříve jen jako kluzák, ale rovnou s motorem.
Letadlo bylo připraveno k letu 12. prosince, ovšem kvůli špatnému počasí byl první pokus odložen. První pokus o let se tak uskutečnil až v pondělí 14. prosince. Bratři s pomocí místních vesničanů vytáhli letadlo do svahu a hodili si mincí, kdo bude prvním, kdo letadlo vyzkouší. Vyhrál Wilbur, vylezl do svého "kokpitu" a odstartoval. Po trošku obtížném startu se letadlo dalo do pohybu a po chvíli se odpoutalo od země. Wilbur se však unáhlil, uspěchal příliš vzlet letadla a letadlo opět dosedlo na zem poté, co uletělo ve vzduchu pouhých několik desítek centimetrů. Letadlo se dopadem nepatrně porouchalo, ovšem bratři byly se svým prvním pokusem spokojeni a stále věřili, že je jejich stroj schopen letu. Opravy trvaly dva dny a brzy ráno 17. prosince bylo letadlo připraveno k dalšímu pokusu. Ten den zrána foukal ostrý vítr, jehož rychlost odhadl Wilbur na 40 km/hod. Bratři chvíli čekali, jestli se vítr zklidní, ovšem v deset hodin dopoledne se rozhodli učinit další pokus i v tomto silném větru. Tentokrát byl na řadě Orville. Letadlo bylo opět vytaženo do svahu a poté co byla uvolněna lana, která ho jistila, dalo se pomalu do pohybu. Velice brzy se odpoutalo od země a pod Orvillovou kontrolou dokázalo uletět 36 metrů a bezpečně přistát. Poprvé v historii tak dokázalo letadlo s vlastním pohonem odstartovat, letět a přistát pod plnou kontrolou pilota.
Bratři se však s tímto nespokojili a provedli další pokusy. Při druhém, kdy byl pilotem opět Wilbur, letadlo uletělo 53 metrů, o dvacet minut později pak Orville dokázal doletět ještě o 8 metrů dále. Čtvrtý, toho dne rekordní, pokus provedl opět Wilbur a dokázal uletět 260 metrů. Když bratři spolu s místními lidmi odnášeli letadlo zpět na start k pátému pokusu, vítr nečekaně nadzvihl jedno křídlo a letadlo se převrátilo. Nikdo naštěstí nebyl zraněn, ovšem letadlo bylo zničeno a nebylo již schopno letu. Zbytky letadla byly poslány do Daytonu, kam vyrazili i bratři, spokojení se splněním svého snu. Éra letectví právě začala.

PS: Ani nevíte jak mi to dalo zabrat napsat o tomhle všem. U žádnýho s mích článku co jsem psala jsem se takhle nikdy nezapotila

Orville Wright

Wilbur Wright

Takto vypadalo (a taky vypdá) první letadlo bratří Wrighritu

Zde je fotka prvního a také největšího letu

Myslím že tětmo dvou pánum hodně dlužíme. Koneckoncu nám zajistili bezpečně 
a rychle se přepravovat a létat do zahraničí