(Martin Luther King )
( 5. 1. 1929 - 4. 4. 1968)
Martin Luther King je bezpochyby tou osobností, s níž je spojována vzpomínka na nenásilné hnutí amerických černochů. Tento baptistický pastor byl jeden z nejdůležitějších vůdců americké historie. Jeho společenská aktivita patří časově do období mezi léty padesátými a šedesátými, kdy v „demokratických“ Spojených státech vládl tvrdý režim rasové segregace, odsouvající černošské obyvatelstvo na okraj společnosti. Na všech veřejných místech, včetně dopravních prostředků měli černoši svá „vyhrazená místa“, neměli stejná práva jako běloši, jejich platy se lišily od platů bělošských a žili povětšinou ve svých čtvrtích, jakýchsi ghettech, v nezdravé atmosféře násilí a diskriminace. Většina z práv, o jejichž prosazení se King celý život snažil, byla zakomponována do právního řádu Spojených států přijetím zákona o občanských právech z roku 1964 a zákona o volebním právu z roku 1965.

Martin Luther King: byl americký baptistický kazatel, afroamerický aktivista za lidská práva a nositel Nobelovy ceny míru z roku 1964. Je to jeden z nejdůležitějších vůdců americké historie. Je považován za hrdinu, mírotvorce a mučedníka. Patnáct let po jeho zavraždění se v USA na jeho počest začal slavit svátek nazvaný Martin Luther King Day.

Doba byla zlá
Martin Luther king měl krásné dětsví v hrozné době. Jeho otec martin Luther King starší byl pastor a tak byl malý Martin vychován jako věřící. Jeho dětství by bylo bezstarostné nebýt doby ve které žil. Tehdy byli černoši na Americkém kontinentě něco jako odpad. Byli nuceni žít v těch nejhorších podmínkách. Měli jiná práva než měli bílí: nesměli do restaurac, divadel a pod. Bylo vyloučené aby černoch dostal práci. Nesměl se svobodně rozhodovat a už vubec nesměl nijak zasahovat do Americké politiky ( nesměli volit a nebo do ní vstoupit). Dále potom se nesměli vzdělávat.( Chcete jít na vysokou školu a jste černoch? Na to zapomeňte. To černí nesměli) Museli se zdržovat na jim určená místa. Tehdy bylo běžné že černochy bílí zotročovali a nebo šikanovali. Martin Luther King měl bohužel tu smulu že on sám byl černý. Ale už jako malý měl sen že to jednou změní.

Rosa Parksová
Když Martin dospěl chtěl jít v otcových šlépjejí a tak se i on stal reverendem. Té doby už začal přemýšlet o tom, jak by tuto diskriminaci vuči černým změnil. Netrvalo dlouho a king opět přišel o práci. Jeho boj o svobodu a práva černých nastartovala černoška Rosa Parksová. Jako každý den jezdila Rosa autobusem za svou těžce nemocnou matkou. Musela se o ní starat sama. Jelikož její matka byla stejně jako ona černoška, odmítli ji ošetřit v nemocnici. Když přijel autobus Rosa do něj nastoupila. Zaplatila řidiči a sedla si na ,, vyhrazené místo pro černé". Asi v puly cesty k ní přišla běloška a začala jí vulgárně nadávat. Prý jí zasedla místo. To ale nebyla pravda Rosa seděla na správném místě. Hádka vyustila v to, že na ní bjeloška zavolala policii, kteří jí vzali do vazby. Porušila totiž zákon. Odmítla uvolnit místo bílému občanu. Rosu čekal soud a nakonec byla odsouzena na tři roky do vězení. Tři roky v kriminále jenom za to že neuvolnila místo bílé ženské. Tato událost obletěla Ameriku bleskurychle a King pochopil že tohle už opravdu byla poslední kapka. A tak začal bojovat o práva černošského lidu.

Martinovi projevy
Nebyl ale sám kdo bojoval za práva lidí. V indii se objevil muž jménem Mahát Gandhí. Bojoval za svuj lid a svuj protest řešil tak že držel hladovku. Pryncip poněkud drsný a scela nemožný ale nakonec se i jemu svým hladověním podaří vybojovat práva pro svuj lid. Martin Luther King ale žádnou dietku Alá Gándhí držet nehodlal a tak začal mluvit. Media Kinga milovali protože najednou měli o kom psát. King byl ve svých projevech tak uspěšný že se k němu začali připojovat černoši s celé Ameriky a protestovali také. Každý jeho projev byl vysílán televizí do celého světa. Americká vláda ale Kinga nenáviděla. Nechtěla dopustit že si ted nějakej černej týpek začne kázat a jejich zotročování a utlačování černých má najednou skončit. Martinuv první projev zněl takto:  

O sto let později, život černochů je stále ochromený okovy odloučení a řetězy diskriminace. O sto let později černoši žijí na osamělém ostrově chudoby uprostřed ohromného oceánu hmotného úspěchu. O sto let později černoši stále umdlévají na základním kameni americké společnosti a hledají sebe sama ve vyhnanství vlastní země.
Tak jsme se zde dnes sešli zdůraznit tyto děsivé podmínky. Kvůli zdravému rozumu jsme přišli do hlavního města našeho státu pro proplacení šeku. Když tvůrci naší republiky psali velkolepá slova Ústavy a Deklarace nezávislosti, podepisovali úpis a každý Američan ho zdědil.
Tenhle dokument byl slibem, že všichni lidé by chtěli zaručená neměnná práva života, svobody a pokračování štěstí. Dnes je zřejmé to, že Amerika má standardní listinu do té míry, že jejich občané jsou zaujati barvou.
Namísto vzdání pocty této svaté povinnosti, Amerika dala černochům špatný šek, který se vrátil jako nekrytý. Ale my odmítáme věřit, že banka spravedlnosti zbankrotovala. Odmítáme věřit, že ty svaté povinnosti jsou ve velkém sklepě možností tohohle národa.
Tak jsme přišli proplatit tenhle šek, šek, který bude jednou požadavkem bohatosti svobody a bezpečnosti spravedlnosti. Přišli jsme na tohle posvátné místo připomenout Americe krutou naléhavost dneška. Není čas rezervovat si přepych nebo si vzít utišující drogu povlovného postupu. Je čas zvednout se z temného pustého údolí odloučení na prosluněnou cestu národnostní spravedlnosti. Je čas otevřít dveře možností všem Božím dětem.Je čas přesunout náš národ z pohyblivého písku národnostní nespravedlnosti na pevnou skálu bratrství.  

Slavný černošský pochod
PO odvisílání tohoto projevu se i bílí občané pomaloučku začali dávat na Kingovu stranu. King den nato uskutečnil snad největší černošký pochod. Přišli všichni černoši s celé Ameriky a pochodovaly Amerikou. Protestovali proti rasové dyskriminaci a obdivovali svého vudce Martina Luthera Kinga. 
King k tomu jako vždy řekl své:

Nebude žádný odpočinek ani žádný klid v Americe dokud nebudou černochům přiznána jejich občanská práva.
Vichřice vzpoury bude pokračovat v lomcování nadací našeho národa dokud se neobjeví šťastný den spravedlnosti. Ale je tam něco, co musím říct svým lidem, kteří stojí na vřelém prahu, který je uvedl do domu spravedlnosti. V procesu vyhrávání našich oprávněných míst, nesmíme činit špatně. Nebudeme hledat uspokojení naší žízně po svobodě pitím z hrnku hořkosti a nenávisti.
Musíme navždy vést náš úder na vysoké ploše důstojnosti a disciplíny. Nesmíme připustit našemu protestu změnit se ve fyzické násilí. Znovu a znovu musíme povstat ke vznešeným výšinám setkání fyzické síly s duševní.

Vláda ale nehodlala ustoupit a dál ignorovala Martinovo kázání.

Mám sen... ( I have a dream )
Přesně takhle se nazývá Kinguv nejslavnější projev. 28. srpna 1963 ze schodů Lincolnova památníku během pochodu na Washington za práci a svobodu, před očima miliony lidí ( ať bilých nebo černých) a před očima Americké vlády Martin Luther King snil svuj sen. 

,,Mám sen, že jednoho dne tento národ povstane a bude skutečeně žít podle svého kréda: 
pokládáme samozřejmé pravdy, že všichni lidé jsou stvořeni sobě rovni.
Mám sen, že jednoho dne na červených kopcích Georgie budou synové byvalých otrokářů schopni spolu zasednout u stolu bratrsví.
Mám sen, že jednoho dne i stát Mississipi, pouštní stát, mořený horkem nespravedlností a útisku, se změní na oazu svobody a spravedlností.
Mám sen, že moje čtyři děti budou jednoho dne žít v zemi, kde nebudou posuzováni podle barvy své kůže, ale podle svého charakteru.
Dnes mám ten sen."

Tento projev nakonec Americkou vládu zlomil a povolila stejná práva černošského lidu. Martinu Lutheru Kingu se splnil ,, jeho sen."
V roce 1964 mu byla udělena Nobelova cena Míru. 

James Earl Ray
4. dubna byl M. L. King pozván na večeři k reverendu Samuelu Kylesovi. Den strávil v motelu Lorraine, kde byl ubytován se svým bratrem. Chvíli před odjezdem vyšel na balkón a rozmlouval s přáteli. Minutu po šesté hodině se ozval výstřel a Kingovo tělo zůstalo viset na zábradlí balkónu. Přestože policie, která měla za úkol starat se o Kingovu bezpečnost, musela být nedaleko, dorazila na místo až po patnácti minutách. Sanitka po dalších deseti. Kingovo zranění však bylo natolik vážné, že se jej lékařům v nemocnici zachránit nepodařilo. V sedm hodin večer zemřela jedna z nejvýznamnějších osobností dvacátého století. Osobnost, která dle slov prezidenta Johnsona, znamenala svobodu a víru. 
Kingova vražda šokovala celý svět. Téměř ve všech zemích světa mu byl vzdán jistým způsobem hold. Jeho smrt znamenala zároveň smrt nenásilí. Během několika dní se ve Spojených státech málem rozpoutala občanská válka. Černoši byli hnáni pudovou nenávistí a ničili vše, co jim přišlo pod ruku. Washington se změnil ve válečné město. Situaci nedokázalo zvládnout ani 2800 přivolaných policistů. Město dostalo pod kontrolu až 12 000 vojáků. Prezident byl přísně střežen, nad Bílým domem se vznášel kouř. Podobná situace se opakovala prakticky ve všech větších městech Spojených států. Osobnost vraha zůstávala záhadou. Černoši v něm viděli bělocha, běloši černošské extremisty, někteří si dokonce mysleli, že se King stal oběí komunismu či FBI. 8. dubna proběhl v Memphisu pochod, který naplánoval ještě sám King. 15 000 lidí vyrazilo za mírného deště v osmistupech. V první řadě šlo však jen sedm lidí, osmé místo mělo patřit Kingovi. Pohřeb se konal o den později v Kingově rodné Atlantě. Zúčastnilo se ho čtvrt milionu lidí od politické elity až po prosté přistěhovalce. 12. března 1969 začal v Memphisu soudní proces Kingovým vrahem. Byl jím usvědčen James Earl Ray, který se nakonec k činu doznal a poslán na 99 let do vězení. Jako motiv se uváděly peníze. Věřil tomu však málokdo. Dle slov policisty, který vyšetřoval Kingovu smrt, prostě chlapík jako Ray neměl k takovému činu důstojné předpoklady. Pokud to byl skutečně on, kdo střílel, musela za ním stát daleko profesionálnější organizace. Kingova smrt byla tak strašně nečekaná že se Američané rozhodli aby King nikdy neupadl v zapomění. Dodnes se tedy v Americe slaví svátek Martina Luthra Kinga. Za to co dokázal mu budou vděční snad všichni Američané kteří dnes žijí jeho sen. Sen o tom že si sou lidé rovni.

 

I have a dream that my four little children will one day live in a nation where they will not be judged by the color of their skin but by the content of their character.